![](/sites/default/files/grb-srb.png)
Republika Srbija
VRHOVNI KASACIONI SUD
Rev 1547/2022
14.04.2022. godina
Beograd
U IME NARODA
Vrhovni kasacioni sud, u veću sastavljenom od sudija: Branislava Bosiljkovića, predsednika veća, Branke Dražić, Danijele Nikolić, Dragane Boljević i Slađane Nakić Momirović, članova veća, u parnici tužilje AA iz ..., čiji su punomoćnici Slavica Glišić Polić advokat iz ... i Snežana Stanković Conić advokat iz ..., protiv tužene Republike Srbije - Privredni sud u Valjevu, koju zastupa Državno pravobranilaštvo - Odeljenje u Valjevu, radi naknade imovinske štete zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, odlučujući o reviziji tužene izjavljenoj protiv presude Višeg suda u Šapcu Gžrr1 401/2021 od 04.11.2021. godine, u sednici veća održanoj dana 14.04.2022. godine, doneo je
P R E S U D U
DOZVOLJAVA SE odlučivanje o posebnoj reviziji tužene izjavljenoj protiv presude Višeg suda u Šapcu Gžrr1 401/2021 od 04.11.2021. godine.
DELIMIČNO SE USVAJA revizija tužene i PREINAČUJU presuda Višeg suda u Šapcu Gžrr1 401/2021 od 04.11.2021. godine i i presuda Osnovnog suda u Loznici Prr1 258/20 od 08.07.2021. godine u delu prvog stava izreke, tako što se ODBIJA tužbeni zahtev kojim je tužilja tražila naknadu imovinske štete izazvane povredom prava na suđenje u razumnom roku u stečajnom postupku - u predmetu Privrednog suda u Valjevu St 44/2010, u iznosu od 39.602,13 dinara.
U preostalom delu revizija tužene, izjavljena protiv presude Višeg suda u Šapcu Gžrr1 401/2021 od 04.11.2021. godine, ODBIJA SE kao neosnovana.
ODBIJAJU SE zahtevi stranaka za naknadu troškova postupka po reviziji.
O b r a z l o ž e nj e
Presudom Osnovnog suda u Loznici Prr1 258/20 od 08.07.2021. godine, stavom prvim izreke, obavezana je tužena da na ime naknade imovinske štete izazvane povredom prava na suđenje u razumnom roku u stečajnom postupku, u predmetu Privrednog suda u Valjevu St 44/2010, isplati tužilji iznos od 263.236,00 dinara u roku od osam dana. Stavom drugim izreke, odbijen je tužbeni zahtev u delu u kojem je tužilja tražila da se tužena obaveže da na iznos od 263.236,00 dinara isplati zakonsku zateznu kamatu od 30.09.2009. godine do isplate. Stavom trećim izreke, obavezana je tužena da naknadi tužilji troškove parničnog postupka u iznosu od 46.500,00 dinara u roku od osam dana od dana prijema prepisa presude, sa zakonskom zateznom kamatom počev od dana izvršnosti odluke do isplate, dok je zahtev tužilje za naknadu troškova preko dosuđenog a do traženog iznosa od 55.500,00 dinara sa zakonskom zateznom kamatom na iznos razlike, odbijen. Stavom četvrtim izreke, odbijen je zahtev tužene za naknadu troškova parničnog postupka.
Presudom Višeg suda u Šapcu Gžrr1 401/2021 od 04.11.2021. godine, stavom prvim izreke, odbijene su kao neosnovane žalbe tužilje i tužene i potvrđena presuda Osnovnog suda u Loznici Prr1 258/20 od 08.07.2021. godine u prvom, drugom, obavezujućem delu trećeg i četvrtom stavu izreke. Stavom drugim izreke, odbijeni su kao neosnovani zahtevi tužilje i tužene za naknadu troškova žalbenog postupka.
Protiv pravnosnažne presude donete u drugom stepenu tužena je, na osnovu člana 404. ZPP, blagovremeno izjavila reviziju zbog pogrešne primene materijalnog prava.
Tužilja je podnela odgovor na reviziju sa predlogom da se ista odbaci kao nedozvoljena ili odbije kao neosnovana, a tužena obaveže na naknadu troškova postupka povodom tog pravnog leka.
Prema navedenoj odredbi (stav prvi), revizija je izuzetno dozvoljena zbog pogrešne primene materijalnog prava i protiv drugostepene presude koja se ne bi mogla pobijati revizijom, ako Vrhovni kasacioni sud oceni da je potrebno razmotriti pravna pitanja od opšteg interesa ili u interesu ravnopravnosti građana, ujednačiti sudsku praksu ili dati novo tumačenje prava (posebna revizija).
Navodi revizije kojima se osporava visina štete, u koju je uračunata i zakonska zatezna kamata obračunata komfornom metodom, po oceni Vrhovnog kasacionog suda opravdava odlučivanje o izjavljenoj reviziji radi ujednačavanja sudske prakse, u svetlu pravnog shvatanja o sprovođenju izvršenja na osnovu izvršne isprave donete primenom neustavnog propisa, utvrđenog na sednici Građanskog odeljenja ovog suda od 02.04.2013. godine, čija je primena u ovom slučaju moguća po analogiji (stečaj je po svojoj prirodi institu kolektivnog namirenja poverilaca generalnim izvršenjem na imovini stečajnog dužnika).
Iz tog razloga, na osnovu člana 404. stav 2. ZPP, odlučeno je kao u prvom stavu izreke.
Odlučujući o izjavljenoj reviziji, na osnovu člana 408. ZPP, Vrhovni kasacioni sud je našao da je revizija tužene delimično osnovana.
U sprovedenom postupku nije učinjena bitna povreda odredaba parničnog postupka iz člana 374. stav 2. tačka 2. ZPP, na koju revizijski sud pazi po službenoj dužnosti.
Prema utvrđenom činjeničnom stanju, rešenjem Privrednog suda u Valjevu R4 St 1107/19 od 06.11.2019. godine usvojen je tužiljin prigovor i utvrđeno da joj je povređeno pravo na suđenje u razumnom roku u postupku stečaja HK „Viskoza“ AD „Celuloza“ DOO iz Loznice. Zaključkom stečajnog suda St 10/09 od 30.09.2009. godine utvrđeno je potraživanje tužilje u II isplatnom redu u iznosu od 81.966,00 dinara (glavni dug) i u IV isplatnom redu u iznosu od 320.116,00 dinara - glavni dug u iznosu od 195.643,00 dinara i zatezna kamata obračunata primenom komforne metode u iznosu od 124.473,00 dinara. Zatezna kamata na novčano potraživanje (glavni dug) iz IV isplatnog reda, obračunata primenom prostog interesnog računa do dana otvaranja stečaja, iznosi 84.870,87 dinara. Tužilji je 27.09.2010. godine iz sredstava Fonda solidarnosti isplaćena neisplaćena zarada za period od 12.09. do 31.12.2008. godine u iznosu od 56.880,00 dinara.
Na ovako utvrđeno činjenično stanje, nižestepeni sudovi su o pravu tužilje na naknadu materijalne štete, prouzrokovane povredom prava na suđenje u razumnom roku, i odgovornosti tužene za tako nastalu štetu odlučili pravilnom primenom člana 31. Zakona o zaštiti prava na suđenje u razumnom roku. Tužena odgovara za štetu jer tužilja, bivša zaposlena kod stečajnog dužnika, bez svoje krivice nije naplatila svoje novčano potraživanje iz radnog odnosa a pravnosnažnim rešenjem je utvrđeno da joj je u tom postupku povređeno pravo na suđenje u razumnom roku. Navodi revizije da stečajni postupak nije okončan i da će tužilac svoje novčano potraživanje namiriti u tom postupku, nisu od uticaja na pravilnost odluke u ovom sporu. Utvrđenom povredom prava na suđenje u razumnom roku tužilja je stekla pravo da zahteva od tužene naknadu materijalne štete u visini nenaplaćenog potraživanja u postupku stečaja, bez obzira na to što taj postupak još uvek nije okončan. Isplatom naknade štete tužena stupa u postupak stečaja na mesto tužilje, i u tom postupku može naplatiti svoje potraživanje u visini isplaćene naknade materijalne štete.
Međutim, po oceni Vrhovnog kasacionog suda, osnovani su navodi revizije o pogrešnoj primeni materijalnog prava pri određivanju visine štete.
Zaključkom stečajnog suda tužilji je priznato potraživanje u određenom novčanom iznosu, u koji je uračunata i pripisana glavnici zakonska zatezna kamata obračunata do dana otvaranja stečajnog postupka. Obračun zakonske zatezne kamate izvršen je primenom odredbe člana 3. stav 1. Zakona o visini stope zatezne kamate („Službeni list SRJ“ broj 9/01), važećeg u vreme donošenja označenog zaključka. Tom odredbom bilo je propisano da se obračun duga uvećanog za zateznu kamatu vrši tako što se fiskna stopa od 0,5% množi iznosom glavnog duga uvećanog za kamatu po stopi iz člana 2. tačka 1. tog zakona, primenom komforne metode. Odlukom Ustavnog suda Uz 82/2009 od 12.07.2012. godine objavljenom u „Službenom glasniku Republike Srbije“ broj 73 od 27.07.2012. godine, utvrđeno je da je odredba člana 3. stav 1. navedenog zakona u delu koji glasi: „primenom komforne metode“, nije u saglasnosti sa Ustavom. Nakon objavljivanja ove odluke, u stečajnom postupku je primenom proporcionalne metode (prost interesni račun) obračunata zakonska zatezna kamata na novčano potraživanje tužilje iz IV isplatnog reda i utvrđena njena visina u iznosu od 84.870,87 dinara.
Prvostepeni sud je, imajući u vidu delimičnu isplatu izvršenu iz sredstava Fonda solidarnosti, dosudio tužilji naknadu štete. Po stanovištu tog suda, imajući u vidu sadržinu odredbe člana 60. Zakona o Ustavnom sudu, označena odluka Ustavnog suda ne može se primenjivati retroaktivno - na odnose koji su nastali i pravnosnažno rešeni pre dana njenog objavljivanja, a u konkretnom slučaju protekao je i rok propisan članom 61. tog zakona za izmenu konačnog i pravnosnažnog pojedinačnog akta donetog na osnovu neustavnog propisa.
Drugostepeni sud je odbio žalbu tužene, ali u obrazloženju donete presude nije posebno cenio njene navode da je potraživanje tužilje, bilo nužno korigovati u delu obračunate zakonske zatezne kamate u skladu sa odlukom Ustavnog suda (preračunati je primenom prostog interesnog računa) i članom 60. stav 3. Zakona o Ustavnom sudu.
Izloženo pravno stanovište prvostepenog suda, čiju ispravnost drugostepeni sud nije cenio kada je odlučivao o žalbi tužene, po shvatanju Vrhovnog kasacionog suda nije pravilno.
Odredbom člana 60. stav 3. Zakona o Ustavnom sudu propisano je da se izvršenje pravnosnažnih pojedinačnih akata, donetih na osnovu propisa koji se više ne mogu primenjivati, ne može ni dozvoliti ni sprovesti, a ako je izvršenje započeto, obustaviće se. U konkretnom slučaju, Ustavni sud nije odredio način otklanjanja posledica nastalih primenom neustavne odredbe o načinu obračuna zatezne kamate primenom komforne metode. Obračun kamate primenom te metode praktično predstavlja obračun kamate na kamatu. To je suprotno načelu zabrane anatocizma, sadržanom u članu 279. stav 1. Zakona o obligacionim odnosima, i suštini zakonske zatezne kamate koja se od pretpostavljene štete pretvara u novčanu kaznu čija visina znatno premašuje pretrpljenu stvarnu štetu, što nije dozvoljeno. Odredbe o zateznoj kamati su imperativne prirode, što znači da se kod prinudne naplate po službenoj dužnosti primenjuje kamatna stopa propisana zakonom za ceo period u kome se kamata obračunava. U situaciji kada je glavnici pripisana zatezna kamata, obračunata po metodi koja je proglašena neustavnom, nužno je po službenoj dužnosti izvršiti razgraničenje i ponovo obračunati kamatu primenom metode prostog interesnog računa.
U ovom slučaju to je i učinjeno, zbog čega je Vrhovni kasacioni sud delimično usvojio reviziju tužene i preinačio presude nižestepenih sudova tako što je odbio zahtev za iznos od 39.602,13 dinara - razliku između zatezne kamate obračunate do dana otvaranja stečajnog postupka primenom komforne metode i zatezne kamate obračunate do istog dana primenom metode prostog interesnog računa i pripisane glavnici, te primenom člana 416. stav 1. ZPP, odlučio kao u drugom stavu izreke.
U preostalom delu revizija tuženog nije osnovana, zbog čega je u smislu člana 414. stav 1. ZPP odlučeno kao u trećem stavu izreke.
Odluka o zahtevima stranaka za naknadu troškova postupka po reviziji, sadržana u četvrtom stavu izreke, doneta je primenom člana 165. stav 1. i 2. u vezi sa članovima 153. stav 2. i 154. ZPP, imajući u vidu delimičan uspeh tužene u tom postupku i nužnost troškova tužilje za sastav odgovora na reviziju.
Predsednik veća - sudija
Branislav Bosiljković, s.r.
Za tačnost otpravka
Upravitelj pisarnice
Marina Antonić