![](/sites/default/files/grb-srb.png)
Republika Srbija
VRHOVNI KASACIONI SUD
Rev 1452/2020
04.06.2020. godina
Beograd
U IME NARODA
Vrhovni kasacioni sud, u veću sastavljenom od sudija: Branislave Apostolović, predsednika veća, Branislava Bosiljkovića i Branke Dražić, članova veća, u parnici tužioca „EKO GRADNJA - PROJEKT SG“, DOO iz Kovina, čiji je punomoćnik Nikola Mađinca advokat iz ..., protiv tužene Republike Srbije - Ministarstvo pravde, koju zastupa Državno pravobranilaštvo, Odeljenje u Požarevcu, radi zaštite od diskriminacije, odlučujući o reviziji tužioca izjavljenoj protiv presude Apelacionog suda u Beogradu Gž 5441/2019 od 20.11.2019. godine, u sednici veća održanoj dana 04.06.2020. godine, doneo je
P R E S U D U
ODBIJA SE, kao neosnovna, revizija tužioca izjavljena protiv presude Apelacionog suda u Beogradu Gž 5441/2019 od 20.11.2019. godine.
O b r a z l o ž e nj e
Presudom Višeg suda u Smederevu P 2296/18 od 18.04.2019. godine, stavom prvim izreke, odbijen je tužbeni zahtev kojim je tužilac tražio da se obaveže tuženi da na ime štete isplati tužiocu iznos od 8.000,00 dinara sa zakonskom zateznom kamatom počev od 16.12.2018. godine do isplate, kao i da se utvrdi da je tuženi diskriminatorski postupao prema tužiocu u postupku Gž 4469/17 koji se vodio pred Apelacionim sudom u Beogradu i u postupku Rev 4326/18 koji se vodio pred Vrhovnim kasacionim sudom u Beogradu, na način bliže označen u izreci presude. Stavom drugim izreke, obavezan je tužilac da tuženoj na ime naknade troškova parničnog postupka isplati iznos od 6.000,00 dinara.
Presudom Apelacionog suda u Beogradu Gž 5441/2019 od 20.11.2019. godine, odbijene su kao neosnovane žalbe tužioca sa dopunama i potvrđena presuda Višeg suda u Smederevu P 2296/18 od 18.04.2019. godine i rešenje Višeg suda u Smederevu P 2296/19 od 20.09.2019. godine. Odbijen je kao neosnovan zahtev tužioca za naknadu troškova drugostepenog postupka.
Protiv pravnosnažne presude donete u drugom stepenu tužilac je balgovremeno izjavio reviziju zbog bitne povrede odredaba parničnog postupka iz člana 374. stav 1. ZPP, koja je učinjena u postupku pred drugostepenim sudom, prekoračenja tužbenog zahteva, pogrešne primene materijalnog prava i pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja.
Ispitujući pobijanu presudu na osnovu odredbe člana 408. ZPP („Službeni glasnik RS“, broj 72/11 sa izmenama i dopunama), Vrhovni kasacioni sud je našao da revizija tužioca nije osnovana.
U sprovedenom postupku nije učinjena bitna povreda odredaba parničnog postupka iz člana 374. stav 2. tačka 2. ZPP, na koju Vrhovni kasacioni sud pazi po službenoj dužnosti. Nisu učinjene ni bitne povrede odredaba parničnog postupka iz člana 374. stav 1. ZPP u postupku pred drugostepenim sudom. Odlučujući o tužiočevoj žalbi drugostepeni sud nije pogrešno primenio ni jednu odredbu Zakona o parničnom postupku pa ni odredbu člana 3. stav 3. ZPP, u vezi sa odredbom člana 101. stav 5 ZPP, obzirom da je odgovor na tužbu izjavljen od strane tužene sadržao sve što je potrebno da bi se po njemu moglo postupiti, pa nije postojala obaveza suda iz člana 101. stav 5. ZPP za odbacivanje ovog podneska. Takođe nije učinjena povreda postupka iz člana 407. stav 1. tačka 5. ZPP jer drugostepeni sud nije prekoračio tužbeni zahtev.
Prema utvrđenom činjeničnom stanju, tužilac je stranka u parničnom postupku Višeg suda u Smederevu P. broj 23/16 koji je vodio zbog zaštite od diskriminacije smatrajući da u postupcima pred Privrednim sudom u Pančevu u predmetu P 278/11 i Privrednim apelacionim sudom u Beogradu, nije imao jednak pristup i zaštitu svojih prava. Presudom Višeg suda u Smederevu P 23/16 od 14.11.2016. godine koja je potvrđena presudom Apelacionog suda u Beogradu Gž broj 4469/17 od 18.10.2017. godine odbijen je tužbeni zahtev, a presudom Vrhovnog kasacionog suda Rev 4326/18 od 31.08.2018. godine odbijena je revizija tužioca protiv navedene drugostepene presude. Tužilac, nezadovoljan odlučivanjem u postupcima pred Privrednim sudom u Pančevu i Privrednim apelacionim sudom, podneo je u predmetu Višeg suda u Smederevu tužbu za zaštitu od diskriminacije, a zatim, nezadovoljan odlukom prvostepenog suda kao i odlukom Apelacionog suda u Beogradu koji je odbio žalbu tužioca, te odlukom Vrhovnog kasacionog suda koji je odbio kao neosnovanu reviziju tužioca, ponovo podneo tužbu radi zaštite od diskriminacije u navedenim postupcima.
Polazeći od ovako utvrđenog činjeničnog stanja, pravilno su nižestepeni sudovi zaključili da u konkretnom slučaju ne postoji diskriminacija tužioca.
Zakonom o zabrani diskriminacije („Službeni glasnik Republike Srbije“, broj 22/09) propisano je da izrazi „diskriminacija“ i „diskriminatorsko postupanje“ označavaju svako neopravdano pravljenje razlike ili nejednako postupanje, odnosno propuštanje (isključenje, ograničavanje ili davanje prvenstva) u odnosu na lice ili grupe lica i članove njihovih porodica, ili njima bliska lica, na otvoren ili prikriven način koje se zasniva na nekom od nabrojanih ličnih svojstva ili drugim stvarnim, odnosno pretpostavljenim ličnim svojstvima (član 2. stav 1); da se izrazima „lice“ i „svako“ označava fizičko lice koje boravi na teritoriji Republike Srbije ili na teritoriji pod njenom jurisdikcijom, bez obzira na to da li je državljanin Republike Srbije ili neke druge države, ili je lice bez državljanstva, kao i pravno lice koje je registrovano, odnosno obavlja delatnost na teritoriji Republike Srbije (član 2. stav 2); da svako ima pravo da ga nadležni sudovi i drugi organi javne vlasti Republike Srbije efikasno štite od svih oblika diskriminacije (član 3. stav 1); da su svi jednaki i uživaju jednak položaj, jednaku pravnu zaštitu bez obzira na lično svojstvo, i da je svako dužan da poštuje načelo jednakosti odnosno zabrane diskriminacije (član 4. stav 1. i 2).
Iz navedenih odredbi Zakona o zabrani diskriminacije proizilazi da je glavno obeležje diskriminacije neopravdano pravljenje razlike između lica. U ovom slučaju, tužilac nije bilo kojim aktom ili propuštanjem u postupanju Apelacionog suda u Beogradu i Vrhovnog kasacionog suda, bio diskriminisan na neposredan ili posredan način. Prema članu 142. stav 2. Ustava Republike Srbije, sudovi su samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava, zakona, drugih opštih akata kada je to predviđeno zakonom, opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava i potvrđenih međunarodnih ugovora, tako da postupanje sudova prilikom odlučivanja o zahtevima i predlozima stranaka ne može da bude diskriminatorsko ponašanje.
Iz navedenih razloga, neosnovano se revizijom ukazuje na pogrešnu primenu materijalnog prava, zbog čega je na osnovu odredbe člana 414. stav 1. ZPP, odlučeno kao u izreci.
Predsednik veća - sudija
Branislava Apostolović, s.r.
Za tačnost otpravka
Upravitelj pisarnice
Marina Antonić