![](/sites/default/files/grb-srb.png)
Republika Srbija
VRHOVNI KASACIONI SUD
Rev2 1755/2022
03.11.2022. godina
Beograd
U IME NARODA
Vrhovni kasacioni sud, u veću sastavljenom od sudija: Branka Stanića, predsednika veća, Tatjane Matković Stefanović i Tatjane Miljuš, članova veća, u parnici tužioca AA iz ..., čiji je punomoćnik Miloš Kukureković, advokat u ..., protiv tužene Opštine Štrpce, čiji je punomoćnik Dragan Veljković, advokat u ..., vrednost predmeta spora 21.310,22 dinara, radi isplate, odlučujući o reviziji tužioca izjavljenoj protiv presude Apelacionog suda u Nišu 20Gž1 4805/2021 od 10.02.2022. godine, u sednici veća održanoj 03. novembra 2022. godine, doneo je
P R E S U D U
USVAJA SE revizija tužioca, PREINAČUJE SE presuda Apelacionog suda u Nišu 20Gž1 4805/2021 od 10.02.2022. godine tako što se ODBIJA kao neosnovana žalba tužene i POTVRĐUJE presuda Osnovnog suda u Leskovcu 21P1 279/20 od 08.07.2021. godine.
OBAVEZUJE SE tužena Opština Štrpce da tužiocu AA iz ... naknadi troškove revizijskog postupka u iznosu od 18.000,00 dinara, u roku od 8 dana od dana prijema presude.
O b r a z l o ž e nj e
Presudom Osnovnog suda u Leskovcu 21P1 279/20 od 08.07.2021. godine usvojen je tužbeni zahtev tužioca i obavezana tužena da tužiocu na ime naknade štete u visini razlike između pripadajuće minimalne i isplaćene zarade, za period od 01.03.2017. do 01.01.2020. godine, isplati pojedinačno opredeljene mesečne iznose sa zakonskom zateznom kamatom počev od poslednjeg dana u mesecu za prethodni mesec do konačne isplate i na ime naknade štete u visini razlike između pripadajućeg i isplaćenog dodatka na zaradu prema Zaključku Vlade Republike Srbije 05 broj 120- 335/2007-14 od 25.12.2008. godine, za period od 01.03.2017. do 01.01.2020. godine, pojedinačno opredeljene mesečne iznose sa zakonskom zateznom kamatom počev od poslednjeg dana u mesecu za prethodni mesec pa do konačne isplate, te je obavezana tužena da tužiocu naknadi troškove parničnog postupka u ukupnom iznosu od 58.504,00 dinara sa zakonskom zateznom kamatom od izvršnosti presude do isplate.
Presudom Apelacionog suda u Nišu 20Gž1 4805/2021 od 10.02.2022. godine, preinačena je navedena prvostepena presuda tako što je odbijen tužbeni zahtev za isplatu naknade štete u visini razlike između minimalne i isplaćene zarade i razlike između pripadajućeg i isplaćenog dodatka na zaradu prema zaključku Vlade RS 05 br.120-335/2007-14 od 25.12.2008. godine, u iznosima označenim u izreci odluke, sa opredeljenom zakonskom zateznom kamatom, te je obavezan tužilac da tuženoj na ime naknade parničih troškova isplati iznos od 27.000,00 dinara.
Protiv pravnosnažne presude donete u drugom stepenu, tužilac je izjavio blagovremenu reviziju iz svih zakonskih razloga.
Tužena je dostavila odgovor na reviziju kojim je osporila revizijske navode tužioca i predložila odbijanje revizije kao neosnovane. Troškove za sastav odgovora na reviziju je tražila.
Ispitujući pobijanu presudu po odredbi člana 408. ZPP, Vrhovni kasacioni sud je ocenio da je revizija osnovana.
Prema činjeničnom stanju utvrđenom od strane prvostepenog suda, tužilac je u spornom periodu bio u radnom odnosu kod tužene na poslovima i radnim zadacima ... saglasno rešenjima od 01.05.2006. godine i 12.11.2019. godine. Tužiocu je rešenjima određen koeficijent za obračun i isplatu plate od 8,30, a u skladu sa tim je tužena i obračunavala platu tužiocu. Tako utvrđena plata po osnovu radnog angažovanja zaposlenih na Kosovu i Metohiji uvećana je za 50% po osnovu Zaključka Vlade Republike Srbije 05 broj 120-335/2007-14 od 25.12.2008. godine. Iz nalaza i mišljenja veštaka ekonomsko – finansijske struke, koji nije osporen od strane tužene, prema prvoj varijanti utvrđena je razlika plate koja predstavlja predmet tužbenog zahteva, i to u visini razlike između minimalne i osnovne plate za utuženi period u iznosu od 44.996,25 dinara, kao i razlika u visini tzv. „kosovskog dodatka“ za isti period u iznosu od 21.310,25 dinara, dok prema drugoj varijanti nema razlike u zaradi koju tužilac potražuje tužbenim zahtevom.
Na temelju ovakvog činjeničnog stanja prvostepeni sud je prihvatajući prvu varijantu nalaza veštaka utvrdio da je obračun osnovne zarade koju je tužilac primao po utvrđenom koeficijentu sa osnovicom i minulim radom u pojedinim mesecima spornog perioda bio manji od iznosa minimalne zarade, pa budući da je tuženi isplaćivao zaradu tužiocu ispod minimalne u utuženom periodu, time je osnovan tužbeni zahtev za isplatu razlike, kao i zahtev tužioca za isplatu pripadajućeg dodatka na zaradu prema Zaključku Vlade RS od 25.12.2008. godine, jer je u pojedinim mesecima tuženi taj dodatak isplatio manje od propisanog, pa je usvojio u celosti tužbeni zahtev.
Drugostepeni sud je odlučujući o žalbi tužene, primenjujući odredbe Zakona o radu i odredbe člana 5. i 6. Zakona o platama službenika i nameštenika u organima autonomne pokrajine i lokalne uprave („Službeni glasnik RS“, br. 113/2017...86/2019) preinačio prvostepenu presudu i odbio zahtev tužioca nalazeći da je ukupna zarada koju je tužilac primio sa minulim radom i uvećanjem od 50% mesečno na ime „kosovskog dodatka“ isplaćena u većem iznosu u odnosu na obračun minimalne zarade sa uvećanjem po osnovu minulog rada. Stoga smatra da tužilac neosnovano potražuje utuženu razliku.
Vrhovni kasacioni sud ne prihvata ovakvo stanovište drugostepenog suda, jer nalazi da je zasnovano na pogrešnoj primeni materijalnog prava.
Zarada zaposlenog se prema članu 105. stav 1. i 2. Zakona o radu (''Službeni glasnik RS'' br. 24/2005...75/14,) sastoji od zarade za obavljeni rad i vreme provedeno na radu, zarade po osnovu doprinosa zaposlenog poslovnom uspehu poslodavca (nagrade, bonusi i sl.) i drugih primanja po osnovu radnog odnosa, u skladu sa opštim aktom i ugovorom o radu i sadrži porez i doprinose koji se plaćaju iz zarade. Shodno članu 111. stav 1. i 2. istog zakona, zaposleni ima pravo na minimalnu zaradu za standardni učinak i puno radno vreme, odnosno radno vreme koje se izjednačava sa punim radnim vremenom. Tužiocu, u skladu sa Zaključkom Vlade Republike Srbije broj 120-335/2007-14 od 25.12.2008. godine pripada i pravo na uvećanje zarade u visini od 50% mesečno.
Cilj isplate minimalne zarade je obezbeđenje zaštite zaposlenog u smislu zadovoljenja osnovnih egzistencijalnih potreba. U konkretnom slučaju, prema nalazu veštaka tužiocu je obračunata plata u manjem iznosu od minimalne zarade i na taj iznos vršeno je uvećanje od 50% mesečno, a takav obračun nije pravilan, s obzirom da tužilac pre svega ima pravo na isplatu minimalne zarade, a potom i pravo na uvećanje od 50% obračunato na taj iznos. Suprotnim stanovištem isplata tkz. „kosovskog dodatka“ bi izgubila svoju namenu i svrhu. Shodno navedenom, kako je isplaćena ukupna zarada tužiocu u spornom periodu manja od iznosa koji se dobija obračunom i primenom minimalne zarade uz uvećanje iste za 50% mesečno, to je pravilan zaključak prvostepenog suda da tužilac ima pravo na utuženu razliku zarade i razliku isplaćenog i pripadajućeg dodatka na zaradu.
Iz tih razloga, primenom odredbe člana 416. stav 1. ZPP preinačena je drugostepena presuda i odlučeno kao u izreci.
Tužiocu, koji je uspeo u postupku po reviziji saglasno članovima 153., 154. i 163. ZPP dosuđeni su troškovi revizijskog postupka prema opredeljenom iznosu, odnosno za sastav revizije u iznosu od 18.000,00 dinara, obračunato prema važećoj Advokatskoj tarifi. Tužiocu se ne dosuđuju troškovi takse, jer nije postavljen opredeljeno po iznosu zahtev za isplatu tih troškova (član 163. st. 1. i 2. ZPP).
Predsednik veća-sudija
Branko Stanić,s.r.
Za tačnost otpravka
Upravitelj pisarnice
Marina Antonić