![](/sites/default/files/grb-srb-mali.jpg)
Republika Srbija
VRHOVNI SUD
Rev2 1989/2023
07.06.2023. godina
Beograd
Vrhovni sud, u veću sastavljenom od sudija: Jelice Bojanić Kerkez, predsednika veća, Vesne Stanković, Radoslave Mađarov, Branislava Bosiljkovića i Branke Dražić, članova veća, u parnici iz radnog odnosa tužilje AA iz ..., čiji je punomoćnik Vladimir Milanović, advokat iz ..., protiv tužene Opšte bolnice „Dr Radivoj Simonović“ iz Sombora, radi isplate, odlučujući o reviziji tužilje, izjavljenoj protiv presude Apelacionog suda u Novom Sadu Gž1 457/23 od 23.02.2023. godine, u sednici veća održanoj 07.06.2023. godine, doneo je
R E Š E NJ E
NE DOZVOLJAVA SE odlučivanje o reviziji tužilje, izjavljenoj protiv presude Apelacionog suda u Novom Sadu Gž1 457/23 od 23.02.2023. godine, kao izuzetno dozvoljenoj.
ODBACUJE SE, kao nedozvoljena revizija tužilje, izjavljena protiv presude Apelacionog suda u Novom Sadu Gž1 457/23 od 23.02.2023. godine.
O b r a z l o ž e nj e
Presudom Osnovnog suda u Somboru P1 733/20 od 21.10.2022. godine, ispravljene rešenjem tog suda P1 733/20 od 24.01.2023. godine, stavom prvim izreke, odbijen je tužbeni zahtev tužilje, kojim je tražila da se obaveže tužena da isplati tužilji na ime toplog obroka i regresa kao razliku ukupne zarade za period od 01.11.2017. godine do 30.09.2020. godine, iznos od 146.874,09 dinara, sa zateznom kamatom od 08.06.2021. godine do isplate i iznos od 29.861,29 dinara na ime zatezne kamate obračunate do 07.06.2021. godine, kao i zahtev tužilje da se obaveže tužena da naknadi tužilji troškove parničnog postupka, sa zakonskom zateznom kamatom od dana izvršnosti presude do isplate. Stavom drugim izreke, odlučeno je da svaka stranka snosi svoje troškove.
Presudom Apelacionog suda u Novom Sadu Gž1 457/23 od 23.02.2023. godine, odbijena je žalba tužilje i potvrđena presuda Osnovnog suda u Somboru P1 733/20 od 21.10.2022. godine, ispravljena rešenjem istog suda P1 733/20 od 24.01.2023. godine, u odbijajućem delu i u delu kojim je određeno da tužilja snosi svoje troškove postupka.
Protiv pravnosnažne presude donete u drugom stepenu, tužilja je blagovremeno izjavila reviziju, zbog bitne povrede odredaba parničnog postupka, pogrešne primene materijalnog prava i pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, kao posebnu na osnovu člana 404. Zakona o parničnom postupku.
Prema odredbi člana 404. stav 1. Zakona o parničnom postupku („Službeni glasnik RS“, br.72/11…18/20, u daljem tekstu ZPP), revizija je izuzetno dozvoljena zbog pogrešne primene materijalnog prava i protiv drugostepene presude koja ne bi mogla da se pobija revizijom, ako je po oceni Vrhovnog kasacionog suda potrebno da se razmotre pravna pitanja od opšteg interesa ili pravna pitanja u interesu ravnopravnosti građana, radi ujednačavanja sudske prakse, kao i ako je potrebno novo tumačenje prava (posebna revizija).
Predmet tražene pravne zaštite je isplata na ime troškova za ishranu u toku rada i regresa za korišćenje godišnjeg odmora. O ovom pravu tužilje nižestepeni sudovi su odlučili uz primenu materijalnog prava koje je u skladu sa pravnim shvatanjem izraženim kroz odluke revizijskog suda u predmetima u kojima je odlučivano sa istim ili bitno sličnim činjeničnim stanjem ili pravnim osnovom, imajući u vidu da zaposleni kojima se plate isplaćuju u visini vrednosti minimalne zarade u javnim službama, kao korisnicima budžetskih sredstava, ostvaruju prava na naknadu troškova ishrane u toku rada i regresa za korišćenje godišnjeg odmora po osnovu rada, primenom koeficijenta za obračun i isplatu plata u kojem je sadržan dodatak na ime tih naknada i sastavni deo koeficijenta za svakog zaposlenog (zaključak usvojen na sednici Građanskog odeljenja Vrhovnog kasacionog suda održanoj 05.07.2022. godine).
Shodno tome, u konkretnom slučaju ne postoji potreba za razmatranjem pravnih pitanja od opšteg interesa ili u interesu ravnopravnosti građana, kao ni potreba ujednačavanja sudske prakse i novog tumačenja prava, što znači da nisu ispunjeni uslovi iz člana 404. stav 1. ZPP, zbog čega je odlučeno kao u stavu prvom izreke.
Ispitujući dozvoljenost revizije u smislu člana 410. stav 2. tačka 5. ZPP, Vrhovni sud je našao da revizija nije dozvoljena.
Prema članu 441. ZPP, revizija je dozvoljena u parnicama o sporovima o zasnivanju, postojanju i prestanku radnog odnosa.
Ukoliko se tužbeni zahtev odnosi na potraživanje u novcu iz radnog odnosa dozvoljenost revizije se ocenjuje na osnovu člana 403. stav 3. ZPP.
Dakle, u sporovima radi novčanog potraživanja iz radnog odnosa, revizija je dozvoljena pod istim uslovima, kao i u imovinsko-pravnim sporovima koji se odnose na novčano potraživanje.
Prema članu 403. stav 3. ZPP, revizija nije dozvoljena u imovinskopravnim sporovima ako vrednost predmeta spora pobijanog dela ne prelazi dinarsku protivvrednost od 40.000 evra po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan podnošenja tužbe.
Tužba je podneta 12.11.2020. godine. Vrednost predmeta spora pobijanog dela na ime naknade za ishranu u toku rada i regresa za korišćenje godišnjeg odmora kao glavnog tužbenog zahteva iznosi 146.874,09 dinara.
Imajući u vidu da se u konkretnom slučaju radi o imovinskopravnom sporu iz radnog odnosa koji se odnosi na novčano potraživanje u kome vrednost predmeta spora pobijanog dela ne prelazi merodavnu vrednost za dozvoljenost revizije u dinarskoj protivvrednosti od 40.000 evra, to je Vrhovni sud našao da revizija tužilje nije dozvoljena primenom odredbe člana 403. stav 3. ZPP.
Na osnovu člana 413. ZPP, Vrhovni sud je odlučio kao u stavu drugom izreke.
Predsednik veća – sudija
Jelica Bojanić Kerkez, s.r.
Za tačnost otpravka
Upravitelj pisarnice
Marina Antonić