![](/sites/default/files/grb-srb.png)
Republika Srbija
VRHOVNI KASACIONI SUD
Kzz 113/2015
11.02.2015. godina
Beograd
Vrhovni kasacioni sud, u veću sastavljenom od sudija: Nevenke Važić, predsednika veća, Veska Krstajića, Biljane Sinanović, Milunke Cvetković i Radmile Dragičević-Dičić, članova veća, sa savetnikom Vrhovnog kasacionog suda Snežanom Medenicom, kao zapisničarem, u krivičnom predmetu okrivljene V.Š., zbog krivičnog dela računarska sabotaža iz člana 299. Krivičnog zakonika, odlučujući o zahtevu za zaštitu zakonitosti branilaca okrivljene – advokata V.N., V.V. i R.R., podnetom protiv pravnosnažnih presuda Višeg suda u Beogradu KPo3 br.21/12 od 30.05.2014. godine i Apelacionog suda u Beogradu Kž1Po3 br.30/14 od 30.10.2014. godine, u sednici veća održanoj dana 11. februara 2015. godine, doneo je
R E Š E NJ E
ODBACUJE SE, kao nedozvoljen, zahtev za zaštitu zakonitosti branilaca okrivljene V.Š.– advokata V.N., V.V. i R.R., podnet protiv pravnosnažnih presuda Višeg suda u Beogradu KPo3 br.21/12 od 30.05.2014. godine i Apelacionog suda u Beogradu Kž1Po3 br.30/14 od 30.10.2014. godine.
O b r a z l o ž e nj e
Presudom Višeg suda u Beogradu KPo3 br.21/12 od 30.05.2014. godine, okrivljena V.Š. oglašena je krivom zbog izvršenja krivičnog dela računarska sabotaža iz člana 299. KZ, za koje delo joj je primenom odredaba članova 64, 65. i 66. KZ izrečena uslovna osuda, tako što je okrivljenoj utvrđena kazna zatvora u trajanju od šest meseci i istovremeno određeno da se ova kazna neće izvršiti ukoliko okrivljena u vremenu proveravanja u trajanju od dve godine ne izvrši novo krivično delo.
Istom presudom, okrivljena V.Š. je obavezana da na ime troškova krivičnog postupka – paušala plati iznos od 20.000,00 dinara, u roku od 15 dana od dana prijema pismenog otpravka presude.
Presudom Apelacionog suda u Beogradu Kž1Po3 br.30/14 od 30.10.2014. godine, odbijene su kao neosnovane žalbe branilaca okrivljene V.Š. – advokata R.R. i V.N., a presuda Višeg suda u Beogradu KPo3 br.21/12 od 30.05.2014. godine, potvrđena.
Protiv navedenih pravnosnažnih presuda, zahtev za zaštitu zakonitosti podneli su branioci okrivljene V.Š. – advokati V.N., V.V. i R.R., na osnovu člana 485. stav 1. tačka 1. ZKP, zbog povrede zakona iz člana 439. tačka 1. ZKP (pogrešno označavajući ovu povredu kao povredu iz člana 439. stav 1. tačka 1. ZKP), sa predlogom da Vrhovni kasacioni sud utvrdi da je pobijanim presudama povređen zakon na štetu okrivljene, te preinači ove presude tako što će okrivljenu osloboditi od optužbe za krivično delo računarska sabotaža iz člana 299. KZ.
Vrhovni kasacioni sud je u sednici veća, ispitujući zahtev za zaštitu zakonitosti branioca okrivljenog u smislu odredbe člana 487. Zakonika o krivičnom postupku, ocenio da je zahtev nedozvoljen, iz sledećih razloga:
Odredbom člana 484. Zakonika o krivičnom postupku, propisano je da se u zahtevu za zaštitu zakonitosti mora navesti razlog za njegovo podnošenje (član 485. stav 1. ZKP).
Kada se zahtev podnosi zbog povrede zakona (član 485. stav 1. tačka 1. ZKP), okrivljeni preko svog branioca, a i sam branilac koji u korist okrivljenog preduzima sve radnje koje može preduzeti okrivljeni (član 71. tačka 5. ZKP), takav zahtev može podneti samo iz razloga propisanih odredbom člana 485. stav 4. ZKP, dakle zbog povreda odredaba člana 74, člana 438. stav 1. tačka 1. i 4. i tačka 7. do 10. i stav 2. tačka 1, člana 439. tačka 1. do 3. i člana 441. stav 3. i 4, učinjenih u prvostepenom postupku i u postupku pred apelacionim sudom.
Pri tome, obaveza navođenja razloga za podnošenje zahteva zbog povrede zakona, podrazumeva ne samo formalno označavanje o kojoj povredi zakona se radi, već i ukazivanje na to u čemu se ona sastoji.
U konkretnom slučaju, branioci okrivljene V.Š., kao razlog za podnošenje zahteva za zaštitu zakonitosti, ističu povredu zakona iz člana 439. tačka 1. ZKP, pri čemu samo formalno označavaju ovu povredu, zbog koje je podnošenje zahteva dozvoljeno, dok suštinski, u obrazloženju zahteva, polemišu sa činjeničnim utvrđenjima u pravnosnažnim odlukama i ukazuju na pogrešno i nepotpuno utvrđeno činjenično stanje i pogrešnu ocenu dokaza, isticanjem da činjenica da je okrivljena izbrisala podatke u ''back up'' folderu koji se nalazio na serveru oštećenog preduzeća nije ni bila predmet dokazivanja u toku postupka, da u dokaznom postupku nije izvršeno veštačenje da li je nakon brisanja podataka o tome ostao neki trag u centralnom računaru ili u serveru, već je veštačenje izvršeno samo na okolnost da li postoje tragovi da su na samom lap-topu brisani neki podaci, te da nije na nesumnjiv način utvrđeno o kojim se podacima radi, ni kada je navodna sabotaža izvršena, niti je nedvosmisleno utvrđeno da li je okrivljena uopšte koristila predmetni lap-top, a što sve ne predstavlja razloge zbog kojih je u smislu odredbe člana 485. stav 4. ZKP, dozvoljeno podnošenje zahteva za zaštitu zakonitosti okrivljenima i njihovim braniocima.
Kako je, dakle, u podnetom zahtevu samo formalno označena povreda zakona zbog koje je podnošenje zahteva dozvoljeno, dok se suštinski ukazuje na nedozvoljene razloge za podnošenje ovog vanrednog pravnog leka (na pogrešno i nepotpuno utvrđeno činjenično stanje i pogrešnu ocenu dokaza), to je Vrhovni kasacioni sud zahtev za zaštitu zakonitosti branilaca okrivljene V.Š. odbacio kao nedozvoljen, na osnovu odredbe člana 487. stav 1. tačka 2. ZKP u vezi sa članom 485. stav 4. ZKP.
Sa svega izloženog, doneta je odluka kao u izreci.
Zapisničar-savetnik Predsednik veća-sudija
Snežana Medenica, s.r. Nevenka Važić, s.r.